Преценка на османската власт в Югоизточна Европа XIV - XIX век

	Властта на ОИ в Югоизточна Европа има различни гледни точки: турска историческа гледна точка, българска, сръбска и гръцка. Като фактор, османската власт е политизирана. Политизацията съвпада по време с последния период от развитието на европейско - османските отношения.
По тази тема Йозеф фон Хамер пише 10-томна османска история. Хамер е австрийски автор, който не се позовава само на европейски документи, а разучава и османските от този период. Въпреки многостранните изследвания, той е упрекнат в работата му с изворите. Естествено, той симпатизира на родината си - Австралия, но въпреки това се въздържа от симпатията си, освен на последните страници от 10-я том. 
Последната дата в многотомната му история е 1774г. и договорът от Кючук Кайнарджа. Хамер допуска, че според този договор Русия е покровителка на християните в ОИ (което всъщност никъде не фигурира ясно в договора). Поради русофобската си ориентация, Йозеф симпатизира на Хабсбургите и когато Русия придобива мощ, Хамер "страда" заедно с Хабсбургите.
	Османската власт в ЮИ Европа се оценява и след ВСВ. Руският царизъм е оценен отрицателно, защото отрича империята. Това кара историците да преосмислят ролята на Русия за съдбата на света. 
	Турският историк Инве Зая Карал в 8-томната си "Османска история", писана след ВСВ, определя ОИ като нормална имперска структура, с възходи и падения. Тази история на ОИ е интегрирана в съвременната история на Турция. 
	През разглеждания период Българската държава застава на противостояща позиция относно османската власт. (До 1945г. България и Турция са в опозиция). 

	За да бъде оценена османската власт в Югоизточна Европа, можем да маркираме няколко основни неща за ОИ: 

1) Критерии за развитие и оценка на османското общество – наука, рационално общество и индивидуални права.
2) Критерии, свързани с разглежданата епоха - от установяването на османската власт в Югоизточния регион до Берлинския конгрес (насилие, родова неравнопоставеност, урбанизация и социално напрежение.).

	Османската власт в разглеждания регион в периода XIV - XIX век, може да бъде обособена в два периода:

1) Времето от османското завоевание на Югоизточна Европа (XIV - XV век) до средата на XVII век (краят на 30-годишната война). Този период бележи възход за ОИ. 
2) Времето от средата на XVII век до Берлинския конгрес (1878г.). 

	Като цяло оценка на османската власт може да бъде направена и чрез сравнение. Властта на османците може да бъде сравнена с тази на китайците, руснаците, владетелите от Централна и Западна Европа. Най - добре на преден план качеството на османската власт би излязло, ако тя се сравни с властта на обществото, което османците считат за враждебно - Западноевропейските общности. Османското общество считало себе си за положителна алтернатива пред останалите.

        Цивилизационни белези за развитие на османското общество:

       1) Икономика - Османското завоевание в ЮИ Европа съвпаднало с икономическото изоставане на този регион, спрямо Западна Европа, поради което може да се гледа и положително на завоевателката акция, защото се спира процеса на разпад, но новата власт не съдейства за икономическия и стопански разцвет на региона. Това е така, защото османското общество като идеология има глобална задача - да разпространява исляма, да воюва, а не да осигурява благоденствие на поданиците си; цели подготовка на армия, без да се интересува от жизнения стандарт на подчинените си.
        Нивото на цивилизационно развитие на ОИ през XV – XVIв. не е както в Европейските държави. При война империята използва предоставени ѝ под наем европейки оръжия. Въоръжението на имперската армия било с 1/3 по - тежко от това на европейските войски, което правело султанските войски по - бавно подвижни. Що се отнася до османски флот - състоянието му също не било завидно. Според една английска оценка - "състоянието на османските кораби било окаяно". 
След битката при Лепанто (1571г.), настъпил преломен момент в османската морска сила - османският флот от средство за политическа експанзия, се превърнал във флот с цел отбрана.
ОИ възприемала себе си като империя за завоевания, а не за отбрана и затова, според нея нямала нужда от иновации в отбранителната техника, но в християнския свят нещата стояли по противоположен начин.
В едни по - ранни разбирания, според т. нар. "сапьори" - за да се обсади и превземе един град, не са нужни тежки обсадни машини. Но след превземането на Константинопол  (1453г.), в обсадната техника на османците започнали да присъстват и тежките обсадни машини, възприети от Европа.
         2 ) Нивото на култура в ОИ също не било толкова високо. Нуждата на османското общество от наука, се съдържала в Корана. Според османците Свещената им книга съдържала всичко необходимо, което трябва да знаят за човека, живота и света.

	Критерии за развитие и оценка на османското общество:

1) Наука – в началото османското общество само копирало, но не развивало. Европейците са по-напреднали. Налага се технологично усъвършенстване на османците. 
2) Рационално общество - държавата се еманципира, заражда се светското законодателство - целенасочено отдалечаване от нормите на Корана, реформи във военното дело - не е достатъчна новата артилерия, нужна е цялостна промяна.
Крайният консерватизъм пречи на модернизацията на османското общество (трудно е да реформират религията си).
3) Индивидуални права - османците били толерантни към християните и евреите (тъй като имали Свещена книга). Към езичниците се отнасяли по-особено (или приемат исляма, или умират).  
В ОИ статутът на населението е различен, в зависимост от това дали поданиците са християни, или мюсюлмани. В империята на Босфора съществува робски пазар (християните = роби). 
Нямали са политически права. 
	В османското общество съществува и известна йерархия. Селските съсловия в ОИ и тези в Западна Европа са с почти еднакви права - изключени са от управлението на държавата. Заради това тези общества вдигат непрестанни бунтове, които понякога довеждат до смяна на владетеля. Средствата, с които властта си служи, за да потуши тези бунтове, както на Изток, така и на Запад, са нерегламентирани. Управленският елит - Централната власт на империята, включва Султана и всички благородници. 
	Що се отнася до религията в ОИ: всички поданици изповядват избраната от тях религия, ако тя се различава от тази на султана, то "неверниците" плащат религиозен данък, съобразен с мюсюлманската религия. Християнските и еврейски общности в ОИ се опитват да изравнят правата си с тези на мюсюлманите, но без успех. В Западна Европа правата на хора с чужда от общата вяра са идентични.
Според правилата за живот на немюсюлмани в ОИ, управляващите наложили отличителни белези, за да могат да отличават раята: забрана за носене на ярки цветове, забрана за носене и притежание на оръжие и др.

	Критерии за оценка на османското общество от гледна точна на тогавашната епоха:

1) Насилие (средата на XV - XVIII век) - нехуманен период, човешкият живот не се зачита, действа кръвен данък, християните в османското общество съществуват, бидейки унижавани. Единствено през епохата на Танзимата нещата малко се променят. Модернизацията потушава до известна степен насилието. 
2) Родова равнопоставеност - в османското общество отношението към мъжа и жената е различно. Разглежданият период е типично мъжко време. Според Корана: "Жената не е равна на мъжа!" 
В средните векове от развитието на ОИ, харемът е една от привилегиите на султана. Засвидетелствано е с документи, че според султанските предпочитания, съществували хареми с момичета и хареми с момчета. В османското общество било позволено и многоженството. Мъжете с висок социален статус можели да имат толкова жени, колкото могат да издържат. Най - често броят им не надвишавал четири. 
3) Урбанизация - белег за модернизация; за османците съществували два варианта за урбанизиране и модернизация: 
•	възприемат заварената урбанизирана система; създават значително малко нови населени места; където се създават, не са с военна цел; промени в облика на самия град - строят се джамии, унищожават се църкви и крепостни стени.
•	промяна ролята на града - обвързаност с аграрния и стопански живот. 
4) Социално напрежение - отношенията между отделните групи (социални, религиозни, икономически); социална мобилност (преход от една група в друга); слабо изразен социален слой, за сметка на Западна Европа; османското общество определя себе си като много по - егалитарно от християнското; управленският елит не е много голям, а данъкоплатците са "стадо". Османското общество може да се раздели на три нива: близки до султана, "пъдари", "стадо".
	Ако трябва да се сравни османското общество с европейското, то последното го превъзхожда по икономика, наука, урбанизация, но отстъпва по социално напрежение. Относно родовата равнопоставеност до средата на XVII век - положението в Европа и в ОИ се припокрива, след това нещата са в полза на европейското общество.